64
" Mi se pare firesc să iubești și să admiri pe cineva din cadrul profesiei tale, sau al unei profesii înrudite cu a ta. Admirăm cu toții scriitori, compozitori, interpreți, pictori, sculptori, actori, fiindcă arta este un bun accesibil, măcar parțial, oricărui om. Dar această admirație are un caracter abstract. Admirația mai apropiată, mai participantă o ai totdeauna pentru un om din cadrul profesiei tale, fiindcă acolo ai cei mai cunoscuți termeni de comparație. "
― Ileana Vulpescu , Arta conversației
66
" Dacă nu port dușmănie și dacă nu mă bucur de răul cui mi-a făcut rău, consider că iert. Altă iertare cred că de fapt nici nu există. Dealtfel, mie iertarea ca sentiment de revenire totală, într-o relație sufletească, îmi miroase a ipocrizie. „Ia să-ți arăt eu ce bun cunt și ce generos și cum te iert!”. Iertarea nu schimbă și nu șterge faptele. Cred că oamenii fac o confuzie: iau acceptarea drept iertare. Și, fiindcă era vorba de Alexandru și de mine, eu n-am ce să-i iert. Unui om îi accepți firea, nu i-o ierți. Am acceptat zece ani un om greu de suportat și nu l-aș mai accepta. Asta este o ecuație corectă. Sunt multe femei care izbutesc să-și schimbe bărbații. Majoritatea îi schimbă-n rău, făcând din ei simple ființe domestice, priponite la țărușul mărunțișurilor, al meschinăriei, al zgârceniei, al calculelor. Dar sunt și unele care fac oameni din niște derbedei, care știu să scoată la lumină ce e bun în om, să-l trezească, să-l îngrijească răbdător ca pe-o plantă, ca pe-o ființă plăpândă. E însă o greșeală ca o femeie să se erijeze-n spital de recuperare sufletească. Pronosticul nu e totdeauna pozitiv, cum nici la cele de recuperare fizică rezultatele nu pot fi totdeauna de sută la sută. "
― Ileana Vulpescu , Arta conversației
69
" Ba, mai mult, când Dumnezeu nu-i ia mințile cu totul, omul, deși știe că amorul nu e plantă perenă, lasă, totuși, tot pentru amorul efemer dar mistuitor. Înainte de-a-și da sufletul, hormonii devin de-o virulență neutronică. Tu crezi că eu îmi bat joc acuma? Folosesc doar un stil hazliu pentru a exprima o situație dramatică. Exploziile astea hormonale vin parcă să dărâme, să abolească tot eșafodajul migălos al moralității, al instituționalizării existenței. Ele sunt un fenomen mult mai complicat decât pare la o privire superficială. Găsesc că ele corespund gradului de maximă uzură fizică și psihică a omului. Momentul când oboseala te face să-ți pierzi controlul, momentul de surescitare și de veghe, care apare-n orice fenomen de maximă uzură, de multe ori chiar la muribunzi. Această „vară indiană” este un fel de revoltă a-ntregii ființe a celui care trece prin ea și, ca orice revoltă, are-n ea ceva dramatic. Dramatismul și ridicolul nu se exclud. Pe mine nu mă paște nici o primejdie să asist în casa mea la asemenea drame, fiindcă sunt singură. "
― Ileana Vulpescu , Arta conversației