" De când m-am îmbolnăvit, mi se pare că înțeleg mai bine genul ăla de zile în care ești tu, lumea e reală în jurul tău, dar totuși parcă nu ești tu. Plutești printre ceilalți ușor și confuz ca o fantomă. Nu mai ești stăpân pe mintea ta, nu cu adevărat. Ceva te duce totuși mai departe, o combinație între instinctul de supraviețuire și obișnuința de a trece prin zile așa cum ai făcut-o toată viața. Dar nu ești lucid, nu în întregime, nu poți fi nici măcar acuzat pentru deciziile tale. Trăiești într-un vis. Nici mort, nici viu. "
― Cristina Nemerovschi , Zilele noastre care nu vor mai fi niciodată