123
" Ezek közt a valószínűleg soha fel nem fedezett dolgok között – mert mind szétporladnak még jóval azelőtt, hogy bárki bárhonnan ideérhetne – ott lesz egy kaliforniai utca egy bizonyos darabkája is, ahol egyszer, egy sötét, nyári délutánon, a lassulás első évének vége felé két gyerek térdelt együtt a hideg földön. Az ujjukat a nedves betonba nyomták, és a legigazabb, legegyszerűbb dolgot írták bele, amit csak ki tudtak találni: a nevüket, a dátumot és a következő szavakat: itt voltunk. "
― Karen Thompson Walker , The Age of Miracles
128
" Elértük azt az életszakaszt, mikor a tehetség lassan a felszínre tör, de már a gyengeségeink is megmutatkoznak, és egyre jobban kezdett látszani, milyen emberek is leszünk. Egyesek szépek, mások viccesek, megint mások félénkek. Egyesek okosak lesznek, mások még okosabbak. A ducik valószínűleg mindig is ducik maradnak. Akit most szeretnek, azt egész életében szeretni fogják. Legalábbis én így éreztem. És aggódtam, hogy a magány is így működik. Talán belém van kódolva a magányosság. Talán évekig csak szunnyadt bennem, most viszont elkezdett előtörni. "
― Karen Thompson Walker , The Age of Miracles
132
" Volt valami a levegőben. Mintha lelassult volna az ítélőképességünk is, lazultak volna a gátlásaink. Pedig én mindig úgy gondoltam, hogy pont az ellenkezőjének kellett volna történnie. Hiszen a lassulás kezdete után minden cselekedetünk valamivel több erőfeszítést igényelt, mint előtte. Megváltoztak a fizikai törvényszerűségek. A kés például egy picit jobban húzta a kezet, a mutatóujj picit nehezebben simult a ravaszra. Ráadásul egy kicsit több időt is kaptunk meggondolni, amit tenni készülünk. Ki tudja, mennyi időre van szükség, hogy meggondolja magát az ember? Senki nem mérte még meg, mennyi idő kell a megbánáshoz. De a felerősödött gravitáció nem volt elég, hogy ellensúlyozni tudjon bizonyos más erőket, hatalmasabb, ismeretlenebb erőket. Az indulatokat semmiféle fizikai törvényszerűség nem tudja kordában tartani. "
― Karen Thompson Walker , The Age of Miracles