" Прави крачка към мен, слага ръка ниско на корема ми. Задържа я... усещам топлината на тази ръка като приятелски огън, пронизващ ме отвътре. Потя се. Не се отдръпва, остава там с непристойния си жест, пръстите почит на слабините ми. Дишам и не го избутвам, може би внезапно ми се струва, че го искам, защото не него има нещо принадлежащо ми, едно поражение, самота, която вече не споделям с Диего. Дишам и дъхът ми пропълзява надолу по корема, под тази жарка и сигурна ръка, която натиска. "
― Margaret Mazzantini , Venuto al mondo