" Ar fi poate necesar, acum, să ofer câteva lămuriri despre dragoste, destinate mai degrabă femeilor, pentru că femeile nu prea pricep ce înseamnă dragostea pentru bărbați, sunt mereu descumpănite de atitudinea și de comportamentul lor și ajung uneori la concluzia greșită că bărbații sunt incapabili de iubire, își dau arareori seama că până și cuvântul iubire acoperă, în cazul bărbatului și al femeii, două realități radical diferite. Pentru femeie, iubirea este o forță, o forță generatoare, tectonică, atunci când se manifestă la o femeie, iubirea este unul dintre cele mai impunătoare spectacole pe care natura ni le poate oferi, trebuie privit cu teamă, e o forță creatoare din aceeași spiță cu răsturnările climatice sau cutremurele, se află la originea unui alt ecosistem, a unui alt mediu înconjurător, a unui alt univers, prin iubire femeia întemeiază o lume nouă, niște mici făpturi răzlețe se bălăceau într-o existență nesigură și iată că femeia creează condițiile de naștere ale cuplului, ale unei entități sociale, sentimentale și genetice noi, a cărei vocație este să elimine de-a dreptul orice urmă a indivizilor dinaintea sa, această nouă entitate este de-acum perfectă în esența ei, așa cum constatase Platon, poate uneori să devină mai complexă prin intermediul familiei, dar ăsta e doar un detaliu, spre deosebire de ce gândea Schopenhauer, femeia se dedică total acestei meniri, se jertfește, se dedică trup și suflet, cum se spune, și, de altfel, pentru ea, între cele două nu există nici o diferență, diferența între trup și suflet nu e decât o chițibușăreală masculină, lipsită de urmări. De dragul acestei meniri, care nu e de fapt o menire, ci doar pura manifestare a unui instinct vital, și-ar sacrifica bucuroasă viața.
La început, bărbatul e mai reținut, admiră și respectă această dezlănțuire emoțională fără s-o înțeleagă pe deplin, i se pare ușor ciudat atâta tărăboi. Treptat, însă, se transformă, încet-încet e aspirat de vortexul de patimă și de plăcere iscat de femeie, mai precis recunoaște voința femeii, voința ei neîngrădită, pură, și înțelege că această voință, deși omagiul penetrărilor vaginale frecvente și, de preferință, cotidiene, este cerut chiar de femeie, fiindcă reprezintă condiția obișnuită a manifestării ei, este o voință în sine cu desăvârșire pozitivă, în care falusul, miez al ființei sale, își preschimbă statutul fiindcă devine în egală măsură condiție de posibilitate pentru manifestarea iubirii, bărbatul încetând complet să mai dispună de alte mijloace și, prin această ciudată întorsătură, fericirea falusului devine pentru femeie un scop în sine, un scop care nu mai îngăduie absolut nici o limitare a mijloacelor folosite. Treptat, uriașa plăcere oferită de femeie îl modifică pe bărbat, acesta începe să nutrească recunoștință și admirație, viziunea lui despre lume se transformă, într-un mod, după părerea lui, neașteptat, accede la dimensiunea kantiană a respectului, și, progresiv, ajunge să perceapă altfel lumea, viața fără femeie (ba chiar, în mod special, fără această femeie care îi oferă atâta plăcere) devine cu adevărat imposibilă, ca un soi de caricatură de viață; în această clipă, bărbatul începe realmente să iubească. Așadar, iubirea este pentru bărbat un scop, o împlinire, iar nu, ca în cazul femeii, un început, o naștere; trebuie să ținem cont de asta. "
― Michel Houellebecq , Serotonin