" Porodica Vilkinson polako se raspadala kao neka trula stvar.
Za stolom nikad niko nije razgovarao. Izbjegavali su da jedni druge gledaju u oči i poslije toga žurili su u svoje sobe da pišu intimnim prijateljima pisma puna mržnje i sarkazma.
Druga djeca ponašala su se sebično, ali su znala šta žele. Piter se takođe ponašao sebično, ali nije znao šta želi.
Poslije nedjelju dana tišine i obilatih ručkova, Piter je doživio blag napad manije ubijanja.
Već izvjesno vrijeme zaokupljala ga je misao da treba da konsultuje nekog psihoanalitičara. "
― Christopher Isherwood , Goodbye to Berlin