" Изчете стихотворението си много пъти подред с напевен патетичен глас и остана възхитен. На дъното на това стихотворение бяха Магда във ваната и той самият с око, долепено до вратата; ще рече, не се бе озовал извън границите на своето изживяване, а високо над това изживяване; антипатията към самия него се останала долу; там, долу, ръцете му се потяха от притеснение, а дишането му се ускоряваше; тук, горе, в стихотворението, стоеше високо над своето нищожество. Случката с дупката на ключалката и собственото му малодушие се превърнаха в трамплин, от който сега се изтласкваше; вече не бе подчинен на преживяното, а преживяното бе подчинено на написаното от него. "
― Milan Kundera , Life is Elsewhere