" tässä huoneessa valo on valkoinen
joutsenet lentävät matalalla, siipien havina ja puiden
jos katsoisit minun sisääni
näkisit valonhehkuiset luut, lihasten säikeet, jänteet
suu auki hengitän valoa, valoruumis
säkillinen luita ja nestekiertoa, minun jaloissani
asuu ohrapellon karheus
yhdeksän suurta lintua kauan sitten
paiskautui maahan sähkölinjojen alle, työnsimme kottikärryt
pellon laitaan ja keräsimme vielä lämpimät ruumiit valkoiseksi kasaksi
sinun kätesi niin täsmälliset
sormien liikkeet matemaattisen tarkat, kun erotit
lihan luista, myöhemmin rakensit sulista ja puurimoista siivet
solmit ne valjailla olkapäitteni yli, kiristit nahkanauhat
jos ensimmmäinen tömähtää voimalinjoihin, muut
nousevat korkeammalle, mutta joskus onnettomuudet
ovat käsittämättömiä ja suuria
minä juoksin ohrapellolle selässäni yhdeksän linnun lento
silloinko opin hengittämään valoa silloinko
luut tihentyivät täyteen pellonpohjassa kumisevia askeleita, silloinko
kohosin ensimmäisen kerran ilmaan
ikään kuin päättäväisesti lentämällä olisin voinut
hyvittää voimalinjojen katkaiseman matkan
vai tuliko kipu vasta myöhemmin
kun en enää voinut kääntyä takaisin pihaan, kavuta sinun syliisi
auringon haalistaman puuvillakankaan ja ihon hajuun
tässä huoneessa valo on valkoinen,
jos kyykistyisit nurmikon reunaan, jos mekon kangas pingottuisi
selkänikamia vasten, jos kitkisit voikukan juuret silmäkuopistasi
ja katsoisit minua
näkisit valohehkuisen ruumiini, kuinka suu ammollaan hengitän
sisääni yhdeksän suurta lintua
ja kohoan taas, kevyenä ja valkoisena
ohrapellon ja voimalinjan yli, juuri riittävästi korkeutta
höyhenpuvussa valotaskuja
joihin työnnän sormet lämpimään, tunnustelen
menetyksen ja valon karheaa punosta "
― Kristiina Wallin , Murtuneista luista