" Infinită domnișoară Ri, poemul care vă sărută sânii
Trebuie purtat o vreme la gât ca un șirag de perle.
Cuvintele poemului au nevoie de ceva timp
și de căldura care emană din sânii dumneavoastră
pentru a se trezi.
Apoi poemul va începe să se topească
asemeni unui colier de gheață
Cuvintele poemului vor lua forma sânilor dumneavoastră.
Timp de o noapte întreagă
veți avea sânii doldora de verbe, adverbe, de exclamații.
Puncte de suspensie și virgule incendiare
Se vor juca în mod inocent
Cu sfârcurile sânilor dumneavoastră.
s-ar putea sa auziți și unele chicoteli – nu le luați în seamă.
poemul care vă sărută sânii își pierde de obicei capul
când începe efectiv să vă sărute sânii.
ordinea cuvintelor și înțelesurile încep să se tulbure,
poemul scris pentru sânii dumneavoastră
nici nu se mai întoarce, de altfel, întreg
din aceasta experiență
iată-l: decimat, stors, cu obrajii în flăcări, epuizat
ca după o bătălie ratată.
Ce faci, nefericitule, îl întreb, ai sărutat sânii domnișoarei?
Poemul se bâlbâie, nici nu știe de unde vine întrebarea.
A devenit un ciudat instrument de inventat timp
O clepsidră formată din doi sâni. "
― Matei Vişniec , Negustorul de începuturi de roman