" Nagyváradon véletlenül kiszaladt a számon egy
mondat, hogy megbolondulnék, ha egyetlen hátsó
udvart vagy arcot vagy virágcsokrot kéne fényképezzem egész életemben, ha egy úgynevezett alkotói koncepció ketrecében találnám magam.
Amire valaki megjegyezte, hogy de hiszen ugyanazt a nőt
fényképezte majd két évtizedig.
És bele is bolondultunk, vágtam rá, még mielőtt belegondoltam volna, hogy mit beszélek.
A közönség pedig hálásan nevetett. "
― Attila Bartis , Az eltűnt idő nyoma